A labdarúgó-világbajnokságra ugyan Katar nemzeti válogatottja nem jutott ki, ám a közel-keleti országnak mégis sikerült Oroszországban közvetetten jelen lennie. A torna mérkőzéseit követve ugyanis gyakran találkozhatunk a Qatar Airways logójával a pálya szélén, mivel a légitársaság 2017 májusában leszerződött a FIFA-val, mint a szervezet hivatalos partnere és légitársasága, egy 2022-ig tartó megállapodás keretében. Ezzel a kisállam nemcsak jó üzletet kötött, de sikerült borsot törnie is a világbajnokságon eddig egyébként is gyengén szereplő Szaúd-Arábia és Egyiptom orra alá:
Rijád és Kairó ugyanis szövetségeseikkel együtt egy éve helyezték blokád alá Katart, megpróbálva elszigetelni és térdre kényszeríteni az országot – eddig sikertelenül.
Az idei torna keretében Oroszország nemcsak a meccseknek, de súlyos politikai feszültségeknek is otthont ad. Moszkva ellentmondásos megítélése mellett az európai csapatok sokszínűségén keresztül a multikulturalizmus és az integráció kérdésköre is újra felmerült a közbeszédben. Ezeken túl azonban
az elmúlt években egyre feszültebbé váló közel-keleti térség is exportálta saját problémáit, ami nemritkán a meccsek kimenetelét is meghatározhatja.
Erre talán a legjobb példa az iráni csapat esete. Miután az Egyesült Államok bejelentette, hogy nemcsak kivonul a nukleáris megállapodásból, de pénzbírsággal is sújtja azokat a vállalatokat, amelyek az iráni piacon maradnak, a sportiparban dolgozó vállalatok kétszer is újragondolták, hogy leszerződjenek-e a nemzeti tizenegy öltöztetésére. Ennek következtében
a világbajnokság előtti utolsó napokban a Nike és az Adidas is kihátrált az Iránnal kötött szerződésekből (előbbi a cipők, utóbbi a mezek terén), ezért az a furcsa helyzet állt elő, hogy az iráni válogatottnak – kedvezménnyel ugyan, de – önmagának kellett megvennie a felszerelést, és arra manuálisan feltenni a nemzeti jelképeket.
Ez nyilvánvalóan frusztrálta a világranglista 37. helyén álló válogatott tagjait, akiknek ráadásul az egyik legnehezebb csoportban kell bizonyítaniuk.
A legtöbb balhé mégsem Iránhoz, hanem a már említett katari–szaúdi feszültséghez kötődik. A Qatar Airways logója csak szimbolikájában emlékezteti a szaúdi vezetést a külpolitikai kihívásokra, nagyobb problémát okoz ugyanakkor, hogy a labdarúgó-világbajnokság mérkőzéseinek közvetítési jogát a Közel-Keleten a katari BeIN Sports csatorna nyerte meg. Ezt az adót a Katar-ellenes blokád kezdete, vagyis 2017 júniusa óta nem lehet fogni Szaúd-Arábiában, az Egyesült Arab Emírségekben és más országokban, így egészen az utolsó pillanatig nem lehetett tudni, hogy tízmilliók hogyan követhetik majd az eseményeket. Végül egyes államok – így például az Emírségek – meghátráltak, és az utolsó pillanatban engedélyezték a katariaknak a műsorszórást, Szaúd-Arábia azonban egy sajátos megoldást választott:
illegálisan kezdték el közvetíteni a meccseket egy BeoutQ nevű csatornán keresztül. Ez a BeIN Sports adását halássza el a logó és mindenféle jogi engedély nélkül.
Ráadásul a következő, 2022-es világbajnokságot Katar rendezi, az ehhez szükséges infrastrukturális fejlesztések pedig már évek óta nagy ütemben zajlanak. A blokád egyik ki nem mondott célja volt ennek ellehetetlenítése, ám eddig úgy tűnik, Katar ellen tudott állni a nyomásnak.
Szaúd-Arábia ezért más eszközökhöz folyamodott: kezdeményezte a FIFA-nál, hogy azt a 2026-ra tervezett módosítást hozzák előre 2022-re, amely harminchatról negyvennyolcra növelné a világbajnokságon részt vevő csapatok számát. Ez a lépés ugyanis további fejlesztési kötelezettséget róna Katarra új stadionokkal és a meccsek lebonyolításához szükséges infrastruktúrával. Erre a kisállam egyedül talán nem is lenne képes – Irán nem meglepő módon rögtön jelezte, hogy szívesen felvállalja a társszervező szerepet, hogy mélyítsék a két ország között egyre fontosabbá váló kapcsolatokat.
Látható tehát, hogy amíg az ember otthon vagy társaságban élvezi a meccseket, a színfalak mögött súlyos harcok folynak. A sportesemények a mai mediatizált világban könnyen válnak politikai eszközzé, különösen a Közel-Keleten, ahol a focinak igazi közösségszervező ereje van: nem véletlen, hogy az arab tavaszos tüntetések során a forradalmárok gyakran kivetítőkön nézték az aktuális meccseket. Bármennyire úgy tűnik is, hogy a sport szeretete összeköti az egyébként feszült viszonyban álló társadalmakat, a gyakorlatban épp ennek ellenkezőjét látjuk:
a rangadók gyakran tovább mélyítik a fennálló ellentéteket.
Mindezek miatt örülhetünk annak, hogy a regionális hatalmi versengést folytató Irán és Szaúd-Arábia nem került egy csoportba, és valószínűleg nem is találkoznak a kieséses szakaszban.
Szalai Máté,
a Külügyi és Külgazdasági Intézet kutatója
Portfóliónk minőségi tartalmat jelent minden olvasó számára. Egyedülálló elérést, országos lefedettséget és változatos megjelenési lehetőséget biztosít. Folyamatosan keressük az új irányokat és fejlődési lehetőségeket. Ez jövőnk záloga.